Historikere er enige om at 1400-talls- fortellingen om kong Arthur og hans
riddere tok utgangspunkt i en sann helt som levde 1000 år før,
i epoken som kalles den mørke middelalder.
Nylig oppdagede arkeologiske beviser kaster lys over hans sanne identitet.
Innen 300 e. Kr. Strakk Romerriket seg fra Arabia til Britannia.
Men de ville ha mer.
Større landeområder.
Flere lojale folk som tjente Rom.
Men ingen var så mektige som sarmaterne i øst.
Tusener døde på den marken.
Da røyken forsvant den fjerde dagen, var de eneste gjenlevende sarmaterne
medlemmer av restene fra et legendarisk kavaleri.
Romerne, imponerte over deres heltemot og ridning, sparte livene deres.
452 E. KR.
Som motytelse ble de inkorporert i den romerske hær.
Det hadde vært bedre om de døde den dagen.
Far.
De er her.
Med avtalen de inngikk, satte de ikke bare seg selv i gjeld...
Dagen har kommet.
...men også sine sønner og deres sønner igjen,
til å tjene riket som riddere.
Jeg var en slik sønn.
Det er en legende som sier at falne riddere tilbakevender som gode hester.
Han har sett det som venter deg, og vil beskytte deg.
Lancelot.
Ikke vær redd. Jeg kommer tilbake.
- Hvor lenge skal vi være borte? - I 15 år,
ikke inkludert månedene det tar å komme oss til posten.
Rus!
Vår post var Britannia - i det minste den sørlige del,
for landet var delt av en 120 kilometers mur bygget tre århundrer før oss
for å beskytte landet fra de innfødte krigerne i nord.
Som våre forfedre,
kom vi oss frem og rapporterte til vår romerske kommandør i Britannia,
den første Artorius i rekken,
eller Arthur.
Mor, jeg er ferdig.
Den er vakker.
Mor...
Pelagius. Til deg.
Bra gjort, Artorius.
Du kan beholde den.
Gi meg den når du kommer til Rom.
Kom.
Se, Arthur. Unge riddere.
Hvis du ønsker det, kan det hende du en dag fører dem, som din far før deg.
- Kan jeg kommandere dem? - Ja.
Med denne tittelen får man også det hellige ansvar å beskytte, forsvare
og verdsette deres liv mer enn sitt eget, om de faller i kamp,
og å leve livet sitt ærefullt til ære om deres minne.
Og hva med deres frie vilje?
Det har alltid vært noen få som må ofres for flertallets beste.
Verden er ikke et perfekt sted,
men kanskje folk som deg, Arthur, og jeg og dem kan gjøre den til det.
15 ÅR SENERE
Som lovet - biskopens vogn.
- Friheten vår, Bors. - Jeg kan nesten smake den.
Og din ferd til Rom, Arthur.
Piktere.
Spar bønnene dine. Guden din bor ikke her.
Hvorfor sendte Merlin deg sør for muren?
Spill mitt blod med Excalibur og...
gjør denne grunnen hellig.
Ta den opp.
- Bors. - For et rot.
Det er ikke biskopen.
Gud hjelpe oss. Hva er de?
Blå demoner som spiser kristne levende. Men du er vel ikke kristen?
Fungerer dette?
Lkke noe.
Kanskje jeg ikke gjør det riktig.
Tre av.
Arthur Castus. Helt lik din far.
Jeg har ikke sett deg siden barndommen.
Biskop Germanius. Velkommen til Britannia.
Jeg ser du fremdeles har bruk for militærferdighetene dine.
Innretningen din fungerte.
Gamle triks fra en gammel hund.
Og det er de store sarmatiske ridderne vi har hørt så mye om i Rom.
Jeg trodde pikterne regjerte nord for Hadrians mur.
Noen ganger kommer de sørpå.
Roms forventede tilbaketrekning fra Britannia har gjort dem vågale.
Piktere?
- Britiske rebeller som hater Rom. - Menn som vil ha landet sitt tilbake.
- Hvem leder dem? - Merlin. En svartekunstner, sier noen.
Tristan, ri forut og pass på at veien er klar.
Ikke bekymre deg, biskop. Vi skal beskytte deg.
Jeg tviler ikke, kommandør.
Tviler ikke.
Dusiner bekymrer meg ikke så mye som tusenvis.
Tusenvis?
Jeg liker ikke den romeren.
Hvis han er her for å frigi oss, hvorfor gir han oss ikke bare papirene?
Er dette ditt glade ansikt?
Galahad, romerne klør seg ikke i ræva engang uten en seremoni.
Kan du ikke bare drepe ham og frigi deg selv?
Jeg dreper ikke for fornøyelse - som visse andre.
Du burde prøve. Kanskje du får smaken på det.
- Det er en del av deg. I blodet. - Nei, nei.
Fra i morgen vil dette bare være et dårlig minne.
Jeg har lurt på hva det vil bety å dra hjem etter dette. Hva skal jeg drive med?
Det er annerledes for Galahad. Jeg har drevet med dette lengst.
Hjemme, ja... Jeg husker det ikke så tydelig.
Snakk for deg selv. Det er kaldt der, og alle jeg kjenner er døde.
Og jeg tror jeg har et dusin unger.
Elleve.
Hør her. Når romerne drar, skal vi styre her.
Jeg skal være guvernør i egen landsby, og Dagonet blir min livvakt
og kongelige smisker. Ikke sant, Dag?
Det første jeg skal gjøre, er å gifte meg med en vakker sarmatisk kvinne.
En vakker sarmatisk kvinne? Hvorfor tror du at vi dro?
Hva er dine planer, Lancelot?
Hvis Gawains kvinne er så vakker som han hevder,
vil jeg tilbringe mye tid hjemme hos Gawain.
- Det vil kona sette pris på. - Og hva skal jeg gjøre?
Tenke på hvor heldig du er som har barn som ligner på meg.
Er det før eller etter at jeg kløyver deg med øksa mi?
Hvor har du vært?
Hva skal du gjøre når du vender tilbake til ditt elskede Rom?
Takke Gud for at jeg overlevde.
Du og den guden din. Du oppskjørter meg.
Jeg vil ha fred. Jeg har fått nok.
Du burde besøke meg. Rom er et strålende sted.
- Behersket, sivilisert og utviklet. - Yngleplass for arrogante tosker.
De største genier har samlet seg ett hellig sted for å frigi menneskeheten.
Og kvinnene?
Åpne porten.
- Velkommen tilbake, Arthur. - Jols.
Biskop, mitt rom er tilgjengelig for deg.
Ja, jeg må hvile.
Hvor har du vært? Jeg har ventet på deg.
Min lille blomst. For en lidenskap.
Hvor er min Gilly?
Har du slåss? Har du vunnet?
Det er gutten sin. Kom igjen, alle mine andre lausunger.
La oss ikke glemme at vi er de heldige.
La oss heve glasset for de galante og utrolige menn vi har mistet,
som vi i evigheten vil minnes.
For frihet.
Pelagius.
Snilt av Arthur å låne bort rommet sitt.
Men det er selvsagt å forvente.
Sir, jeg skal følge deg til salen.
Når min herre møter dine riddere, må han sette seg sist,
og han må sitte ved bordenden.
Din herre kan slenge sin hellige rumpe ned hvor han enn måtte ønske.
Eminensen, biskop Naius Germanius.
Et rundt bord? Hva slags ondske er dette?
Arthur sier at menn må være likeverdige.
Jeg trodde dere var flere.
Det var det. Vi har kjempet her i 15 år.
Selvsagt.
Arthur og hans riddere har tjent med mot
for å opprettholde Romerriket på denne siste utposten.
Rom står i gjeld til dere, riddere.
For deres siste dager som lmperiets tjenere.
Dag. Ikke dager.
Paven har fattet spesiell interesse for dere.
Han spør etter hver og en,
og lurer på om dere riddere har omvendt dere til Herrens ord?
De har sine forfedres religion. Det har jeg aldri stilt spørsmålstegn ved.
Selvsagt. De er hedninger.
Kirken har klassifisert slik tro som uskyld.
Men du, Arthur, er din vei til Gud Pelagius?
- Jeg så bildet hans på rommet ditt. - Han tok min fars plass.
Hans lære om fri vilje og likhet har vært en stor innflytelse.
Jeg ser frem til vi møtes igjen i Rom.
Rom ser frem til din ankomst.
Du er en helt.
I Rom vil du ende dine dager med ære og velstand.
Akk...
Vi er bare brikker i en verden som for evig endrer seg.
Barbarer fra alle verdenshjørner er nesten ved Roms dør.
Rom og Herren har derfor besluttet å flytte
fra utposter som Britannia.
Det som skjer med Britannia vedkommer oss ikke lenger.
Sakserne vil nok kreve det snart.
- Sakserne? - Ja.
I nord har et stort saksisk streiftog begynt.
- Sakserne krever bare det de dreper. - Og dreper bare alt.
Så dere vil bare overlate landet til pikterne.
Og jeg risikerte livet for ingenting.
Mine herrer,
frigivelsespapirene deres med fritt leide gjennom hele Romerriket.
Først må jeg snakke med deres kommandør.
- Alene. - Vi har ingen hemmeligheter.
Kom. La oss overlate romerske forretninger til romerne.
Glem det, Bors.
Rom har utstedt en siste ordre til deg og dine menn.
Dere skal nordpå for å redde Marius Honorius' familie
og føre Marius' sønn Alecto tilbake.
Alecto er pavens yndlingsgudsønn og elev.
Det er hans skjebne å bli biskop, kanskje også pave en dag.
Og det ber du mine menn om i dag. I dag!
De har risikert livene sine i 15 år for en sak som ikke angår dem.
Og på den dagen de skal frigis, sender du dem på et tokt
som er farligere enn noe annet de har deltatt i.
Hvordan kan jeg gå til mine menn og si at i stedet for frihet kan jeg tilby død?
Hvis dine menn virkelig er legendariske riddere, overlever kanskje noen.
Hvis Gud vil.
Dine menn vil hjem,
og for å komme hjem må de krysse hele Romerriket.
Desertører blir jaget som hunder.
Trosser du paven?
Rom? Gud selv?
Jeg har kjempet for kirken og Rom. En lojal ridder er intet fjols.
Overlater du en forsvarsløs gutt, hvis skjebne er å lede kirken,
i saksernes hender?
Utfør toktet, så vil dine menn bli frigitt.
Papirene venter her til dere kommer tilbake.
Det lover jeg.
Tenk hardt på det løftet, for jeg glemmer det ikke.
Bryter du det, kan ingen romersk legion,
pavelig hær
eller Gud selv beskytte deg.
Det lover jeg.
- Hun ga meg lopper. - Håp at det er lopper.
Best av tre.
Hvem vil ha en drink til?
- Når forlater du Bors for meg? - Elskeren min følger med.
Du ligner ham ikke.
Dere er Bors sine.
- Hvordan gjør du det? - Jeg sikter mot midten.
De vil ha mer.
Her. Vær mor for sønnen din.
Dagonet, hvor har du vært? Vi har planer å legge.
Vær så snill, syng.
- Nei. - En siste sang.
- Jeg prøver å jobbe. - Syng nå. Hold kjeft.
Vanora vil synge.
- Syng om hjemlandet. - Ikke mist babyen.
Bjørnen og ørnens land
Landet som fødte og velsignet oss
Landet som kalte oss hjem
Vi skal krysse fjellene
Vi skal reise hjem
Vi skal reise hjem over fjellene...
Hør vår sang og lengten
Vi skal reise hjem over fjellene...
Du er vel ikke helt romersk ennå?
Riddere, våpenbrødre...
deres heltemot er testet over alle grenser.
- Men jeg må be om en siste prøvelse. - Drikk.
Vi må dra på et siste tokt for Rom før friheten vår innvilges.
Over muren og langt mot nord, venter en romersk familie på å bli reddet.
De er fanget av sakserne. Vi har ordre om å føre dem i sikkerhet.
La romerne ta seg av sine egne.
Ovenfor muren er pikternes territorium.
Vår plikt overfor Rom, om den fantes, er gjort.
Vår pakt med Rom er ferdig.
Enhver ridder her har satt livet sitt på spill for deg.
For deg.
Og i stedet for frihet ønsker du mer blod?
Vårt blod? Synes du mer om romerblod enn vårt blod?
Dette er ordrene våre.
Vi drar når dagen gryr, og når vi kommer tilbake, ligger friheten og venter.
- En frihet vi kan få med ære. - Jeg er en fri mann.
Jeg velger min egen skjebne.
Ja, ja. Alle skal dø en dag.
Hvis du frykter døden i saksernes hender, så bli hjemme.
Hvis du så gjerne vil dø, så dø nå. Jeg har noe å leve for.
Romerne har brutt løftet sitt.
Vi har Arthurs løfte. Det er godt nok.
Jeg skal forberede.
- Blir du med? - Selvsagt blir jeg med.
Kan ikke la dere dra på egenhånd. Dere blir drept.
Jeg sier bare det som alle tenker.
Vanora vil drepe meg.
Og du, Gawain?
Jeg blir med deg.
Galahad også.
Du nådige Gud, jeg trenger nåde nå.
Ikke for meg, men for ridderne mine, for dette er nødens time.
Befri dem fra nye prøver,
og jeg vil betale et tusentalls ganger med de ofre du ber om fra meg.
Og hvis du i din visdom mener at det er mitt liv som må bøtes for deres,
så de igjen kan smake den frihet som er nektet dem,
inngår jeg gjerne den pakten.
Min død vil ha en grunn. Jeg ber ikke om mer.
Hvorfor snakker du alltid til Gud og ikke meg?
Be, hvem enn du ber til, om at vi ikke treffer på sakserne.
Det er troen min som beskytter meg. Hvorfor liker du det ikke?
Jeg liker ikke noe som får en mann på knærne.
Ingen mann frykter å knele for den guden han stoler på.
Hva er vi hvis vi ikke tror på noe?
Å gå inn på pikternes territorium er galskap.
- De har vi kjempet mot før. - Ikke nord for muren.
Hvor mange saksere?
Hvor mange?
Tror du på dette toktet?
De trenger vår hjelp. Det er vår plikt...
Jeg blåser i ordren din, romerne og denne øya.
Vil du bli her for evig, så får det være, men man kan ikke velge selvmord for andre.
- Men du velger døden for denne familien. - Jeg velger livet.
Og frihet for meg og mennene.
Hvor mange ganger har vi med nød og neppe berget seieren?
I mindretall har vi triumfert.
Med dere ved min side, kan vi gjøre det igjen.
Vi er riddere. Hvilket annet formål skal vi tjene?
Du kjemper for en verden som aldri vil eksistere.
Det vil alltid finnes slagmarker.
Jeg vil dø i kamp. Det er jeg sikker på.
Forhåpentligvis en kamp jeg selv velger.
Men blir det denne, så gjør meg en tjeneste.
Ikke begrav meg på vår triste kirkegård. Brenn meg.
Brenn meg og kast asken min i den sterke østavinden.
Ikke rør kvinnene deres.
Vi menger oss ikke med dem.
Hva slags avkom ville det avlet?
Svake mennesker. Halvt mennesker.
Vårt saksiske blod skal ikke utvannes av deres.
Lfølge lovene kan ingen mann nekte meg byttet fra erobringene våre.
Han taler sant, far.
Herre. Guds takk. Mange takk.
Drep henne.
Utfordrer du meg?
Hvis du vil utfordre meg, så hold et sverd i hånden.
Så lenge hjertet mitt slår, regjerer jeg og du tier.
Ellers kutter jeg av tungen din.
For å representere den hellige rett, blir min betrodde sekretær, Horton...
Horton?
...med dere på toktet.
Jols, finn en hest til ham.
Denne veien.
Måtte hell og lykke følge dere mens dere gjør plikten til Rom.
Min plikt er også til mine menn.
Å få dem hjem.
Vi er tre dagers marsj fra muren, hvis vi slår leir om natten.
Vi slår ikke leir.
Muren - hvilke tropper er stasjonerte der?
Lett romersk infanteri, og kanskje sarmatiske riddere.
- Arthur Castus er lederen deres. - Hvem er denne Arthur?
Han har aldri blitt slått i kamp. Han er en stor kriger.
Hvorfor skal jeg stole på deg? Du forrådet ditt eget folk.
Fortell faren min om det romerske godset.
Snakk høyere.
En familie med høy rang bor der. De er viktige for Rom.
Løsepengene for dem kunne betalt hele felttoget.
Jeg angriper nordfra med hovedhæren.
Du fører mennene dine hit. Avskjær tilbaketoget deres mot sør.
Brenn alle landsbyer, drep alle.
Ikke etterlat noen mann, kvinne eller barn som noensinne kan bære sverd.
Saksere.
Hvor mange?
Tusenvis.
Piktere. De følger etter oss.
Hvor?
Overalt.
Tilbake.
Denne veien.
Hva venter dere på?
Inish. Djevleånder.
- Hvorfor angriper de ikke? - Merlin vil ikke drepe oss.
Vi burde ha drept dem, Merlin.
Kanskje Artorius og hans riddere har et formål.
Nei.
Han er vår fiende.
Det er sakserne også.
- Hvem er du? - Jeg er Arthur Castus,
kommandør for sarmatiske riddere, sendt av biskop Germanius fra Rom.
Åpne porten.
Det er et under at dere har kommet.
Gode Gud. Arthur og ridderne hans.
Dere har kjempet mot pikterne. Grusomme folk.
Vi skal evakuere dere straks.
Det er umulig.
- Hvem er Alecto? - Jeg er Alecto.
Alecto er sønnen min.
Alt vi har er her, på dette landområdet gitt til oss av paven i Rom.
- Dere skal gi det til sakserne. - De invaderer fra nord.
- Da vil Rom sende en hær. - Det har de. Oss.
- Vi drar når dere har pakket. - Jeg nekter å dra.
Tilbake til arbeid, alle sammen.
- Dere hørte ham. - Greit.
- Nå. - Tilbake til arbeid, alle sammen.
Tilbake.
Hvis jeg ikke fører deg og sønnen din tilbake, kan mine menn aldri dra.
Så dere blir med meg,
om jeg så må binde dere til hesten og dra dere til Hadrians mur selv.
Herre.
Mine riddere er sultne.
Av sted.
Kom.
La oss gå.
Sir, du er berømt. Du er Arthur, ikke sant?
Jeg er Ganis. Jeg kan kjempe og er smart. Jeg ville tjent deg stolt.
Er du fra Rom?
Fra helvete.
- Sir... - Hvem er denne mannen?
Han er landsbyens eldste.
Hva straffes han for?
- Svar. - Han trosset vår herre, Marius.
Det meste av det vi dyrker blir solgt.
Han spurte bare om vi kunne beholde mer.
Ræva mi har bitt av gresset, så sulten er jeg.
Du er fra Rom. Er det sant at Marius er en av Guds talsmenn
og at det er en synd å trosse ham?
Nå skal dere høre.
Marius er ikke Guds mann.
Og dere var alle frie fra fødselen.
Hjelp denne mannen.
Hjelp ham.
Hør etter. Det er en stor og grusom hær på vei.
De vil ikke vise nåde og skåner ingen.
De som kan, burde samle tingene sine og gå sørover mot Hadrians mur.
De som ikke kan, blir med oss.
Du der, tjen meg nå. Få disse folkene klare.
Du hørte ham. Ta med nok mat og vann til reisen.
Fort, ellers dør alle.
Kom igjen, fort.
De kommer fra øst for å avskjære oss.
De er her før mørkets frembrudd.
- Hvor mange? - En hel hær.
- Og eneste utvei er mot sør? - Øst.
Det er en sti østover over fjellene.
Da må vi krysse saksernes grenser, men vi burde ta den.
Arthur, hvem er alle disse menneskene?
De blir med oss.
De klarer seg aldri.
Tilbake til arbeid.
Beveg dere.
- Hva er dette? - Du kan ikke gå inn der.
Ingen går inn der. Dette er et forbudt sted.
Hva er det du gjør? Stans dette.
- Vi har ikke tid. - Hører du ikke trommene?
- Nøkkel. - Det er låst innenfra.
Kom igjen.
Hvem er disse besudlere av Herrens tempel?
Av veien.
Din guds verk. Er det slik han besvarer bønnene?
Se om det er noen som overlevde.
Hvordan våger du å sette dine ben på dette hellige sted?
- Det var en av Guds tjenere. - Ikke min gud.
- Denne er død. - Lukten tilsier at alle er døde.
Rører du deg, lider du samme skjebne.
Du må ikke frykte meg.
Gi meg noe vann.
Armen hans er brukket.
Og familien hans?
Hun er pikter.
Jeg er romersk soldat.
Du er trygg nå.
Slutt med det dere gjør.
- Hva er denne galskapen? - De er hedninger alle sammen.
Det er vi også.
De nekter å tjene Gud. De må statuere et eksempel og dø.
De nektet å være leilendingene dine.
Du er romer. Du skjønner.
Og du er kristen.
Du. Du holdt dem i live.
- Min herre. - Nei, stans.
Når vi kommer til muren, vil du bli straffet for kjetteriet ditt.
Kanskje jeg skal drepe deg nå og besegle min skjebne.
Jeg var villig til å dø med dem. Ja, for å føre dem til deres rettmessige sted.
Det er Guds ønske at disse synderne blir ofret.
Kun da kan deres sjeler bli reddet.
Da skal jeg innvilge ønsket hans.
Mur dem inne igjen.
Jeg sa mur dem inne.
Ser du ikke at det er Guds vilje at disse synderne blir straffet?
Slipp meg. De er syndere.
Vi går for sakte. Jenta og gutten klarer det ikke.
Vi kaster bort tiden med disse menneskene.
Vi forlater dem ikke.
Hvis sakserne finner oss, må vi kjempe.
Så spar din vrede til dem.
Er dette Roms eller Arthurs kamp?
- Hvordan går det med ham? - Han har feber.
Tapper gutt.
Noen av fingrene dine er ute av ledd. Jeg må dra dem på plass.
Hvis jeg ikke gjør det, kan det hende du aldri får brukt dem igjen.
Han torturerte meg.
Med maskiner.
For å fortelle dem ting jeg ikke visste i utgangspunktet.
Og så...
hørte jeg stemmen din i mørket.
Jeg heter Guinevere.
Du er Arthur...
fra ridderne fra muren.
Det er jeg.
Den berømte brite som dreper sitt eget folk.
Jeg fant spor fra sør, men ingen som gikk tilbake.
Hurtige og lette ryttere. Kanskje det var det romerske kavaleriet.
Kanskje riddere.
De vet vi er etter dem.
Nå vil de dra østover mot fjellene.
Guds hellige arbeid har blitt besudlet. Jeg er Guds tjener.
Nei, vær så snill...
Han sier de muret ham inne i en bygning og tok familien.
En ved navn Artorius.
Det er ham. Det er Arthur.
Ta mennene østover. Jag og fang dem.
Jeg tar hæren til muren. Ta med familien dit.
- Og munkene? - Sett dem tilbake der du fant dem.
Jeg er Guds tjener.
Vær så snill. Jeg er Guds tjener.
Slipp meg, besudler.
Brenn alt.
Min far har fortalt store historier om deg.
Ja vel? Og hva hørte du?
Eventyr.
Den typen du hører om folk som er så modige og uselviske at de ikke er ekte.
Arthur og hans riddere.
Britisk og romersk leder.
Men du valgte å tjene Rom.
Tjene dem som tar det som ikke tilhører dem.
Det samme Rom som tok dine menn fra deres land.
Du skal ikke tro du vet noe om meg og mine menn.
- Hvor mange briter har du drept? - Dem som ville drepe meg.
- Instinktet er å overleve. - Dyr lever.
Det er et naturlig instinkt å leve fritt i sitt eget land.
Jeg hører til i dette landet.
Hvor hører du til?
Hvordan går det med hånden?
Jeg lover at jeg vil overleve.
Er det intet ved mitt land som appellerer til ditt hjerte?
Din egen far ektet en brite.
Selv han må ha funnet noe som behaget.
Saksere.
Vi sover her. Søk ly under trærne.
Vil du fly ut igjen? Ja.
Dette er et vakkert land, hva?
Hvis du sier det.
Og hvor kommer du fra som kan måle seg?
Svartehavet?
Dette er himmelsk for meg.
Jeg tror ikke på himmelen. Jeg har levd i dette helvetet.
Men hvis du representerer hva himmelen er, så ta meg med dit.
Regn og snø samtidig.
Et dårlig tegn.
Det er her, skjenket oss av paven. Disse menneskene sender en hær.
Hvordan var ditt hjem?
Vi ofret geiter, drakk blodet deres og danset nakne rundt bål.
Det jeg husker...
Hjem...
Gress fra horisont til horisont, lengre enn du kan ri.
Himmelen er høyere enn du kan forestille deg.
Det er grenseløst.
Noen mennesker kaller det frihet.
Det er det vi kjemper for - landet vårt, folket vårt.
Retten til å velge vår egen skjebne.
Du skjønner det, Lancelot, vi er veldig like vi to.
Og når du kommer hjem, vil du ta en kone og få sønner?
Jeg har drept for mange sønner.
Hvilken rett har jeg til å få egne?
Ingen familie, ingen religion.
Tror du på noe overhodet?
Jeg ville ha etterlatt deg og gutten der for å dø.
- Du forrådte meg. - Han vil ikke volde deg skade.
Fred mellom oss denne natt, Arthur Castus.
Så Rom drar. Sakserne har kommet.
Verden vi kjenner og har kjempet for, er over.
Nå må vi lage en ny verden.
Din verden, Merlin, ikke min. Jeg skal bli i Rom.
For å finne fred? Sakserne vil komme til Rom.
Mine riddere stoler på at jeg ikke forråder dem.
Rom var fienden min, ikke Arthur. Det er ingen strid mellom oss nå.
Si det til ridderne du drepte foran mine øyne, hvis ben er gravlagt i asken.
- Vi har alle mistet brødre. - Du kjenner ikke mitt tap.
Skal jeg hjelpe deg å huske?
Et angrep på en landsby. Skrikene til en uskyldig kvinne.
Mor.
Artorius.
Jeg løp til min fars gravhaug for å befri henne.
For å drepe deg.
Far, slipp sverdet.
Jeg kjenner varmen fra brannen i ansiktet nå.
Jeg ville ikke drepe henne. Hun var av vårt blod, som deg.
Hvis du ville slakte oss, hvorfor reddet du så mange?
Mine menn er sterke, men de trenger en sann leder.
De tror du kan alt.
For å slå sakserne, trenger vi en hærfører.
Hvorfor tror du jeg sparte ditt liv i skogen?
Sverdet ditt er laget av jern fra denne jorden, og smidd i Britannia.
Det var kjærligheten til din mor som løsnet sverdet, ikke hatet mot meg.
Kjærlighet, Arthur.
- Det er skjebnen din. - Det finnes ingen skjebne.
Bare fri vilje.
Og hva er dine ridderes frie vilje?
Døde de forgjeves?
Grip ham.
Jeg har gutten.
- Drep ham. - Nei, la ham gå.
Drep ham nå.
Ned.
Det går visst bedre med hånden din.
Er det problemer?
Du har et valg. Hjelp oss, eller dø.
Legg ned våpnene.
Nå.
- Hvor mange drepte du? - Fire.
Ikke noen dårlig start på dagen.
De går gjennom rustningen. De er nærme. Vi har ikke tid.
Du rir i forveien.
Jeg er lei for tapet ditt.
Faren min var i villrede.
Han pleide å si at kirken skal holde oss på rett kjøl.
Han hjalp ikke dem han lot lide.
Veien han valgte var utenfor kirkens rekkevidde.
Men ikke Roms. Rom tror det min far trodde på.
At noen menn er født til å være slaver? Det er ikke sant.
Jo. Det sa han.
Pelagius, min nærmeste venn, lærer meg at alle menn er frie og likeverdige.
Og at alle har rett til å velge sin egen skjebne.
Lærer? Hvordan?
De drepte Pelagius for ett år siden.
Germanius og de andre ble fordømte av hans lære.
De bannlyste og drepte ham.
Det Rom du snakker om, eksisterer ikke,
kun i dine drømmer.
- Er det en annen måte? - Nei, vi må krysse isen.
Få alle ut av vognene. Be dem spre seg.
- Riddere... - Jeg er lei av å flykte.
Disse sakserne er så nære oss at jeg verker i rumpa.
Jeg har aldri likt å se meg over skulderen.
- Skal gjerne få en ende på det. - Og endelig få sett drittsekkene.
Her. Nå.
Ta hestene, dere to.
Ganis, før folket.
Saksernes hær er innenlands, så følg kysten til dere er sør for muren.
- Men dere er syv mot 200? - Åtte.
Du trenger en bue til.
- Jeg vil heller bli og kjempe. - Du vil få sjansen din.
Denne mannen er deres kaptein nå. Blir jeg forstått?
- Ja, sir. - Kom igjen.
Kom igjen, da.
Jeg kan kjempe.
Nei. Du må fortelle om alt du har sett.
Det er én ting du må gjøre: Dra tilbake til Rom.
Vent til jeg gir kommandoen.
Du ser redd ut.
Det er en rekke ensomme menn der ute.
Jeg vil ikke la dem voldta deg.
Bueskytter.
- Vi er utenfor rekkevidde. - Det ser jeg.
Jeg tror de venter på invitasjon.
De er langt utenfor rekkevidde.
Sikt på flankene. Få dem til å trekke sammen.
Hold geleddet.
Hold geleddet, ellers dreper jeg dere selv.
Den brister ikke. Tilbake.
Tilbake. Forbered kamp.
Dekk ham.
- Bueskyttere, av sted. - Fremad.
Beveg dere. Drep ham.
Isen sprekker.
Drep ham.
Tilbake.
Trekk tilbake.
Drep ham.
Hjelp.
Hold ut.
Dagonet. Hold ut.
Herregud.
Herren være lovet. Mot alle djevelens odds.
Alecto, la meg se deg.
- Vær snill å flytte deg. - Du har seiret.
Unge Alecto, la meg se deg.
Du er her.
- Lucan. - Du, gutt. Stans.
Våre store riddere.
Dere er frie nå. Gi meg papirene. Kom.
Da har dere fritt leide i hele Romerriket.
Ta dem.
Biskop Germanius.
Venn av min far.
Nå er dere frie.
Dere kan gå.
Til Dagonet.
Dette gjør ham ikke til en fri mann.
Han er allerede en fri mann.
Han er død.
Adjø, gamle venn.
Vi kommer snart.
La oss drikke.
Bli fulle.
En grav uten sverd.
Det var min fars ønske at hvis han døde her,
skulle han bli gravlagt med sine riddere.
Døde han i kamp?
Det er en familietradisjon.
Jeg ser hvorfor du tror at du ikke har noe igjen her.
Unntatt det du og dine riddere har gjort. Du har dine gjerninger.
Gjerninger er meningsløse hvis de ikke tjener et høyere formål.
Vi har startet en krig for å beskytte et Rom som ikke finnes.
Er det gjerningen jeg skal vurderes etter?
Du ble og kjempet når du ikke måtte.
Du såret onde menn når du kunne rømt.
Gjorde du alt det uten grunn?
Pelagius fortalte meg at det ikke finnes noen verre død
enn når håpet tar slutt.
Vi to er ikke de høflige folkene som bor i dikt.
Vi er velsignet og forbannet av vår tid.
Kanskje vi selv har skaffet forbannelsen.
Og velsignelsen.
Hva er du redd for, Arthur?
Du er som dette landet -
briter med romersk far.
Rom er død.
Dette stedet, dette landet - ditt hjem -
det er den siste utpost for friheten og alt du holder kjært.
Dette er ditt folk.
Far, jeg har feilet.
Du har mistet fiendens respekt.
Jeg tilbyr mitt liv for min skam.
Nei.
Nei, sønn.
Raewald.
Du er nestkommanderende nå.
Ja. Du er som en sønn for meg.
Hva morgendagen bringer...
kan vi ikke vite.
Kom til muren nå.
- Sakserne er her. - Gi plass.
Riddere, min reise med dere må ende her.
Måtte Gud være med dere.
Arthur, dette er ikke Roms kamp.
Det er ikke din kamp.
Alle de lange år vi har vært sammen,
prøvelsene vi har møtt, blodet vi har utgytt.
Hvorfor gjorde vi det, hvis ikke belønningen var frihet?
Når vi nå er så nære, når det endelig er innenfor rekkevidde...
Se på meg.
- Betyr det intet? - Spør du meg om det?
Du som kjenner meg best av alle?
Så ikke gjør dette. Her venter kun den visse død deg.
Jeg bønnfaller deg. For vårt vennskaps skyld.
Vær min venn nå, og ikke snakk meg fra det.
Ta friheten din og nyt den for oss begge. Jeg kan ikke følge deg.
Jeg vet nå at alt blodet jeg har utgytt, alle liv jeg har tatt,
har ført meg til dette øyeblikk.
De romerske troppene har forlatt muren.
- Og rytterne? - Fører en karavane fra festningen.
De løper sørover med halen mellom bena.
- Så det blir ikke noen motstand. - Kun noen landsbyboere.
Vi skal slakte folket ditt.
Du burde se på. Treet ditt er et godt sted.
Oppe på åsen.
Én enkelt ridder.
Sa du de hadde dratt? Er det et spøkelse?
Én mann. En liten flue på ryggen til din mektige hær.
Hvem er han?
Uansett hvor jeg er her i landet, hører jeg ditt navn.
Alltid med en hvisken som om du var...
En gud.
Jeg ser bare kjøtt og blod.
Ikke noe mer guddommelig enn det dyret du sitter på.
Hva vil du, sakser?
Romerne har forlatt deg. Hvem kjemper du for?
Jeg kjemper for en sak verken du eller romerne kan skjønne.
Du vil be om våpenhvile. Du burde knele.
Jeg kom for å se ansiktet ditt, så jeg kan finne deg på slagmarken.
Du gjør lurt i å huske ansiktet mitt,
for neste gang du ser det, blir det det siste du ser i livet.
Endelig en mann det er verdt å drepe.
Gjør mennene klare til kamp.
Rolig.
Du er fri.
Denne romeren har en plan.
Send restene av infanteriet ditt.
- Vil du drepe mine menn? - De er mine menn.
Slagformasjon.
Du blir hos meg.
Riddere, dere har krav på frihet.
Men det hjem vi søker ligger ikke i et fjernt land.
Det bor i oss og våre gjerninger i dag.
Hvis dette er vår skjebne, så la det skje.
Men la historien huske at vi valgte det som frie menn.
Der. På åsen.
Ridderne er demoner.
Det er helvetesporten.
Raewald.
Venstre flanke.
- Du går med ham. - Av sted.
Opp med skjoldene.
Nå.
Det var mitt liv som skulle tas.
Ikke dette.
Aldri dette.
Mine modige riddere, jeg har sviktet dere.
Jeg verken tok dere av denne øya,
eller delte deres skjebne.
I 200 år hadde riddere kjempet og dødd for et land som ikke var vårt.
Men den dagen på Badon Hill,
satte alle som kjempet livene på spill for en større sak.
Frihet.
Arthur. Guinevere.
Vårt folk er ett.
Som dere er.
Nå må jeg gifte meg med moren din.
Hvem sa at jeg ville si ja?
Kong Arthur.
Hill, Arthur.
La alle menn, kvinner og barn være vitne til
at fra denne dag vil alle briter stå samlet om én felles sak.
Når det gjelder ridderne som ga sine liv,
ble ikke deres dødsfall sørget.
For de vil leve i evigheten,
deres navn og bragder blir fortalt fra far til sønn, mor til datter,
i legendene om kong Arthur og hans riddere.